V PŘEDCHOZÍM DÍLE JSTE VIDĚLI
-Je to k zešílení, viď? -Haló?
Ten hlas v tvé hlavě.
Neústupný a věčně nespokojený.
Co to je?
Příchozí hovor Layla
-Díky bohu! Jsi naživu. -Jo, jsem.
A dál? Píšu ti a volám celý měsíce.
Jako by moje tělo chtělo vstát a procházet se. Víte?
A já o tom ani nevím, dokud se neprobudím bůhvíkde.
Zvláštní, ne?
Velice ti doporučuji mi to vrátit.
Zde. Berte.
To bylo velmi zvláštní. Omlouvám se.
Dvakrát tě žádat nebudu.
Bože!
Ty tu neumřeš.
Zachráním nás.
Ne, ne.
Jsi tam?
Ne?
Jak jinak.
Hej, kámo.
Teda tam je hotová spoušť.
Co se stalo? Co je?
Prej tam praskly trubky. Ale mně se to nezdá.
Koukal někdo na záznamy z kamer?
Zrovna se na to chystám.
Já bych šel s tebou, jo?
Možná k tomu budu něco mít.
-Tak pojď. -Jo.
Hlavně neříkej Donně, že jsem tě sem pustil.
Musím tě varovat.
To, co uvidíš, ti odvaří mozek. Fakt.
-Kecáš. -Poslouchej mě.
Je to jako UFO, nebo MI-6. Mazec, víš?
-Tak jo, kámo. -Můžem?
Jo.
Pusť záznam.
Nejsi to ty, Scotty?
Jsem Steven. A jo, jsem to já.
A teď to přijde.
Ty tam brečíš?
Jo, krapet. Hele, už to bude. Počkej si.
Počkej si.
Jak dlouho mám čekat?
Zkus jiný záběr. Jinou kameru.
Jo, to je ono. Počkej, teď to přijde.
Ne, počkej.
Proč jdeš zrovna tam? Co tam děláš, ty joudo?
Ještě moment. Teď to přijde.
Teď. Už. Moment.
-To tys zbořil záchody! -Já ne...
-Kámo! -Bože.
Larry z údržby tě na místě zabije.
Přísahám bohu, že mě honil nějaký pes, veliký jako vlk, nebo...
Jasně, pes baskervillskej.
-Egyptský šakal. Byl to šakal. -To ti tak žeru.
Bože. To ne.
Posuň to do chvíle, kdy vyjdu ven.
No jo, proč by ne.
To umím.
-Tady. Hele. -Jo.
Furt jsi tam jen ty.
To nejsem já.
Nemějte strach. Muzeum nemá v úmyslu vás žalovat.
-Dobře. -Ale pane Grante,
hovořili jsme s vašimi kolegy.
Jo?
Poslední dobou prožíváte těžké období, že?
Jo, krapet.
Rád bych vám doporučil kolegium lékařů, kteří s námi dlouhodobě spolupracují.
Léčebna?
Umějí zázraky.
-Jo? -Mohu vás k nim objednat.
Dobře. Jo.
Vypadá to tam dost nóbl.
Zdá se, že umějí velmi dobře naslouchat, že?
Umějí, ano.
Vím, že teď řeknu personalistické klišé, ale
nejste sám.
Jo. To je právě ten můj problém.
Než nás opustíte, tak musíme zaprotokolovat,
zda nemáte něco, co patří muzeu.
Ne. Nic jsem tu neukradl. Přísahám.
Ne. Nic.
Jo.
Vyhodili mě.
Ani se jim nedivím. Jsem vandal, měli mě nechat zatknout.
Ve svém bytě jsem měl poschovávané divné věci.
Vážně. Nežertuji.
To bych mohl prozkoumat, baže?
Jako když ten sklad najdu,
tak si dokážu, že jsem se nezbláznil.
Pane, děkuju. Díky. Moc.
-Dobrý den. -Brej.
-Máte se? -Jo.
Poslyšte, už jsem byl na pěti pobočkách.
Hledám svůj sklad věcí na jméno Steven Grant.
Pokud není pod Steven Grant, mohl by být pod Marc.
Příjmení neznám, jen Marc.
Mohl byste se podívat?
-Vím, je to zvláštní. -Ovšem. Vás znám. Sklad 43.
Tváře si pamatuju.
Bezva.
Proboha.
"Marc Spector."
No teda.
Existuje. Je vážně skutečný.
Jako nějaký kompas. Ale neukazuje k severu.
Stevene, teď mě pozorně poslouchej.
Marcu?
Tady ho máme. Je tu zas.
Ahoj, ty v zrcadle. Já si říkal, kdy se zase ukážeš.
-Vím, že máš strach. -Krapet.
Jsi zmatený. Tuhle skrýš jsi najít neměl.
Ne? Tak na to je už teď trochu pozdě.
Takže co? Jsem něco jako šílený tajný agent?
Je to komplikovanější.
Komplikovanější? Což? Jsem snad posedlý?
-Jsi něco jako démon? -Hrozí ti nebezpečí. Můžu nás zachránit.
Jako včera večer.
Ale nemůžeš se vměšovat do toho, co mi zbývá dokonat.
Takže to bude takhle.
Ty si lehneš tamhle na to lehátko.
-A dáš si dvacet. -To je fór?
Spát? Já už nikdy v životě spát nepůjdu. Slyšíš mě?
Je mi jedno, jak velký jsi fešák.
Řekni mi, co jsi zač. Kdo jsi?
-Vážně to chceš vědět? -Jo, samozřejmě.
Můj pán je Chonsu. Já jsem jeho avatár.
Tím pádem ty taky. Svým způsobem.
Chráníme zranitelné
a vykonáváme za Chonsua spravedlnost na těch, kdo jim ubližují.
-Chonsu? -Jo.
Egyptský bůh Měsíce?
Bože, větší blbost jsem ještě neslyšel.
Sním jeden jediný steak a bum. Zmagořím.
Mám panickou ataku.
-Uzavřel jsem s Chonsuem pakt. -Potřebuju do nemocnice.
Ten pakt vyžaduje, aby ses nevměšoval, Stevene.
A teď mi dej svý tělo. Já to dokonám a už o mně neuslyšíš.
Chceš mé tělo? Jo.
Marcu, co se domluvit jinak? Já teď vezmu tuhle tašku plnou důkazů, jo?
A půjdu s ní rovnou na policii.
Oni mě zavřou, abych už nikomu neublížil.
A doufejme, že do mě naperou dostatek prášků,
aby tě vypudili z mé hlavy!
Bože.
Vrať to, ty hlupáku.
Marcu? Kde jsi byl?
Layla?
Co se to s tebou děje? Ten Steven, to má bejt nějaká krycí totožnost?
Napadlo mě, že nejsi sám, když jsme spolu telefonovali.
Jak jste mě našla?
Jak asi? Sleduju ti mobil.
To jsi přece po mně chtěl, když jsi ho konečně zapnul.
Aha. Jo tak.
Alespoň jsi mi mohl dát nějak vědět, že jsi naživu.
Říkala jsem si, že jsi v bryndě. Že tě zase unesli.
Říkala jsem si: "Má ty hadry, nic mu nehrozí."
Pak zase: "Co když ho přepadnou, když je mít nebude?"
A "Co když je někde ztratil?"
-Můžeš se mě přestat držet za rameno? -Nevím, jak se držet.
Jsi snad viktoriánská vévodkyně?
Jak se mám držet?
Dostal jsi mě na sestupnou spirálu.
A to se nedělá. Furt jsem tvoje žena.
Mimochodem, teď by se fakt hodilo, abys něco řekl.
-Pokud ti to nedošlo. -Promiňte. Říkala jste "tvoje žena"?
My jsme manželé?
Už jsme setřásli toho, kdo po tobě šel.
-Už to nehraj. -Já nic nehraju.
-A nech si ten přízvuk. -Takhle mluvím.
-Aha. Tak sesedni. -Ne. Počkejte. Prosím.
Všechno vám vysvětlím, jen mě dovezte do mého bytu. Ano?
Dostaňte mě domů.
Jen dál.
Neměl jsi ji sem vodit.
Vypakuj ji odsud, Stevene. Na tohle jsi krátkej.
Chci zpět svůj život.
Jo. To mi došlo.
Ne. Pardon, já nemluvil s vámi, jen sám k sobě. Tak nějak.
-Tohle je tvůj byt, Marcu? -Jsem Steven.
Ty tady žiješ s někým jiným?
Ne, ne.
Ne, je to byt mé mámy.
Aha. Vy jste se udobřili?
Marceline Desbordes-Valmoreová?
Jo.
Je to má oblíbená básnířka.
Ne. Moje oblíbená.
To je mazec.
Teď se učíš francouzsky a hieroglyfy?
Ano, víte, až tak těžké to zase není.
Hieroglyfy nejsou jazyk sám o sobě.
-Jsou spíš... -Jako abeceda.
Ale k jejich přečtení
-je třeba znát staroegyptštinu. -Vím.
-Kupříkladu ten nápis tady? -Pohřební rituály.
Někdo tu ovládá fonetické znaky. Vy.
-To je úžasné. -Jo.
-Pardon, nechtěl jsem být nijak vlezlý. -Promiň, ale tohle ti nežeru, Marcu.
A mluv si jakým přízvukem chceš.
Ať to máme za sebou. Poslal jsi mi tyhle papíry, ale nepodepsal jsi je.
Vážně?
Takhle jsi to chtěl?
Hned se kouknu.
Po tom všem mi napíšeš, že chceš jít dál sám?
Aha. Rozvod?
Chceš ho, nebo ne?
S vámi bych se nerozvedl.
Co to zkoušíš?
Vy se mi zdáte milá.
Zato ten Marc bude pěkný blb. Co?
Nevím, jak vysvětlit, co se mi děje.
-Stevene. -Nečekám, že mi uvěříte.
-Stevene, poslouchej mě. -Už nevěřím ani sám sobě.
-Jediné, co můžu je… -Děláš velikou chybu.
-...ukázat vám, co jsem našel. -Steve...
-Tu tašku jsem našel v jednom skladu. -Stevene, ne! Poslouchej mě.
-A uvnitř ní byly různé... -Okamžitě s tím přestaň.
-...věci. -Neukazuj jí, co je uvnitř.
-Z nichž nejzajímavější... -Kvůli tobě ji zabijí. Slyšíš mě?
Co je nejzajímavější?
Ukážeš jí toho skaraba, a máš ji na triku, až si pro ni přijdou.
-Ale nic. -Tak nic?
Nic. Nechme to být.
-Co je v ní? -Nic. Počkat.
Herdek.
Skarab ukazující k vešebt Amemait? Kvůli tomu jsme nasazovali životy.
-Ne... -Tohle divadýlko hraješ jen proto,
aby sis ho mohl nechat pro sebe?
-Ne. Přísahám... -Po tom všem...
Dost! Jak ti mám něco věřit, když najdu v tvý tašce
-do posilovny tohle? -Vemte si ho.
Berte. Já ho nechci.
Já nejsem Marc Spector.
Jsem Steven Grant. Dělám v suvenýrech. Tedy dělal.
Myslím, že mi hrozí nebezpečí,
a že jste jediná, kdo mi teď může pomoct.
Prosím.
Ty si fakt nevzpomínáš, proč jsme tohle hledali?
Naše dobrodružství,
ani že jsme žili spolu?
Kéž bych si to pamatoval.
Stevene Grante, můžete na slovíčko?
Slyšíte? Přišli si pro mě.
-Proč? -Zdevastoval jsem záchodky.
Jo, hned jsem u vás.
Stevene Grante?
-Jo? -Tady vyšetřující Fitzgerald a Kennedyová.
Momentíček.
Dobré odpoledne.
Steven Grant?
Asi jo. Tedy ano.
To jsem já. Na 100 %. Steven Grant.
Promiňte, dnes mám trochu šílený den.
Můžeme dál, pane Grante?
-Zrovna teď to není... -Děkujeme.
Je tu někdo s vámi?
Tady? Se mnou? Ne. Jen já a moje rybka.
Jo.
Mno...
Jo.
Jste tu kvůli těm toaletám?
Protože to už je vyřešené. Propustili mě.
A jo, tady...
Trpím poruchou spánku.
V muzeu říkali, že to nebudou hlásit,
když jim to budu splácet, takže...
Řekli, že můžu.
-Co je tohle? -Těžítko.
-Kde jste ho vzal? -V těžítkárně.
-Víme, že máte uloupenou věc. -Jo, já...
Ne. Já ji nemám. Není tady.
"Marc Spector?"
-To není moje. -Zvláštní.
Jako by vám z oka vypadl.
Falešný pas a lup.
Tak to půjdete s námi, synu.
Vida. Hádej, s kým máme tu čest, Billy.
No? Říkej.
Máme tu mezinárodně hledaného zločince.
To je omyl. To nejsem já.
Marc Spector patřil k žoldákům, kteří zaútočili na archeology v Egyptě.
A tohle těm archeologům udělali.
Svázali jim ruce a střelili do hlavy jako při popravě.
To je nechutný.
Ne. To jsem nebyl já. To nedělám.
Ovšem že nebyl, Stevene.
My nejedeme na policejní stanici?
Jak jste na to přišel?
Zůstaň tu, ano?
Ne.
Haló! Promiňte, můžete mi pomoct?
Pomozte mi. Oni mě unesli.
Je jedna z nich.
Co?
Nemusíš se mi vzpírat, Stevene. Předej mi tělo.
Ne. Viděl jsem, co jsi udělal těm lidem.
-Není to, jak si myslíš. -Já...
Já ti svoje tělo už nepůjčím.
Nikdy. Slyšíš mě?
Jasně a zřetelně, Stevene Grante ze suvenýrů.
Bože.
Za to čekání se ti omlouvám. Jen jsme potřebovali
pochopit tvoji situaci. Klíčky?
Sundáme ti ta želízka. A je to.
Děkuji vám oběma.
-Nejsou úžasní? -Ano, jsou milí.
Moje řeč.
Není divu, že tvým vahám chybí balanc.
Musí být velmi obtížné mít v hlavě všechny ty hlasy.
Steven Grant, Marc Spector, Chonsu.
Řekl bys, že si tě Chonsu vybral jako svého avatára,
protože tvou mysl bylo snadné zlomit, nebo proto, že zlomená již byla?
Není zlomená.
Jen potřebuju pomoct. Možná.
Proto jsem tady. Chci ti pomoci.
Co tě trápí? Že ho vidíš? Právě teď?
-To je výsada, kterou již nemám. -Zab ho!
Co to říká? Ať mě zabiješ?
-Zatni mu tipec! -Jo.
Uvědom si, že nemusíš dělat všechno, o co tě žádá.
A než se vztekneš a změníš oděv,
rád bych tě tu provedl a ukázal, oč se snažíme.
To nic, jen klid. Víc toho bez tvé pomoci nezmůže. Pojď.
Víš, v této čtvrti bývala nejvyšší kriminalita ve městě.
Bylo tu tolik utrpení, tolik bolesti...
Dobrý večer, přátelé.
Vskutku srdcervoucí.
A dnes tu lidé ani nezamykají. Cítí se bezpečně.
Chasi, to jsou ta tvá rajčata?
Jsi rozený zahradník. Jsou překrásná. Díky.
Ale nikomu to neříkej.
Dobré zprávy lidi nezajímají.
Radši se drží svého strachu, své bolesti.
-Koza... -Co? Ano.
Co děláte? Hraju s vámi.
Zase prohraješ.
Jen počkej, Jamilo. Jen počkej.
-Všichni mluvíte čínsky? -Mandarínsky.
Každý se snaží naučit tři jazyky.
A tak se učíme vzájemně. Sdílíme znalosti.
Máš hlad?
Jídlo je zdarma.
-Ty jsi vegan, že? -Jo.
To i já.
Tak to si dej čočkovou polévku. Vařil jsem ji ráno.
Je podle Victorova receptu.
Victor je z Yucatánu. Je velmi vtipný.
Na.
Chápu, že je pro tebe důležité, abys zůstal na straně dobra.
Chonsu se vždycky snaží zlákat ty se silnými mravními principy.
Říká ten, kdo je nemá.
Nemusíš ho poslouchat.
Takhle se vzteká často. Jako malé děcko.
Ostatním bohům je pro smích.
Možná proto ho zapudili.
Trestám pouze ty, kteří se již provinili.
Já jsem spravedlivý!
Tak co říká teď? "Já jsem spravedlivý?"
Vy ho slyšíte?
Už dávno ne. Býval jsem jeho avatár.
Před tebou jsem byl jeho pěst pomsty.
Já nejsem pěstí ničeho.
To je ten Američan, který bydlí v mé hlavě.
A to je Marc?
Ta polévka je vážně dobrá. Velmi jemná. A chutná.
Chonsu trestá až ty, kteří se cestou zla již vydali.
Jeho trest přichází moc pozdě.
Než jeho pěst pomsty udeří,
lidé už trpí.
Amemait tohle dobře ví.
A z toho důvodu hubí samotné kořeny zla.
Soudí dřív, než zlo nastane.
-A proto ji musíme oživit. -Jasně.
Ale není to trochu divné?
Nechat soudit lidstvo dámu s krokodýlí hlavou?
O jejích soudech nepochybuj.
Amemait osvítí cestu dobra tím, že znemožní zvolit si zlo.
Čímž se vracíme k tomu skarabovi.
Ten skarab funguje jako kompas.
Zavede nás k Amemaitině hrobce.
Ta kdesi v poušti čeká a touží po svobodě.
Brýden.
Všechny ty kruté masy si zaslouží její spravedlivý soud.
A až dozní jejich křik...
Všechno zlo poraženo.
Stevene,
zažít takový moment?
Ráj na Zemi.
Takže ten skarab.
-Já ho nemám. -Ne?
Vážně ne.
Možná znáš někoho, kdo ho má?
-Že by Marc? -Nedělej to.
Neprozraď její jméno. Neprozraď Laylu. A předej mi své tělo.
-Ne, neznám. -Mohu mluvit s Marcem?
Marcu, copak ti Chonsu nasliboval?
Že je to tvá poslední mise? Že budeš volný?
Věř mi, když ti říkám, že Chonsu je lhář.
Vždycky chce něco navíc.
Pardon. Jestliže Amemait soudí lidi ještě před tím, než zhřeší,
nesoudí čirou náhodou nevinné?
Přece myšlenka ještě není zločin, ne?
Já sním o tom, že zabiju svou šéfovou,
-ale nikdy bych to neudělal. -Stevene.
A co třeba děti? To zabije i dítě za to, co možná spáchá za třicet let?
Jsem rád, žes to zmínil.
Někdy může léčba lehce zavánět nemocí.
Rozdíl mezi lékem a jedem je často jen v dávkování.
Například zanícená paže.
Amputace, děsivá a groteskní,
je nezbytná pro záchranu celku.
Ale dítě není zanícená paže.
Jako pardon, ale to tu
všichni schvalujete vraždění dětí a tak?
Možná nejsem normální, ale...
vraždit děti mi už přijde přes čáru.
Víš, co je tohle?
-Jo. Hůlka. -Toto...
je Amemaitin dar jejímu prvnímu avatárovi.
Jo tak.
Jsou v něm obsaženy
drobné střípky její moci.
Nechci ji použít.
-Vážně ne. -Vždyť ne.
-Já vám nepomůžu. -Ale pomůžeš.
Potřebuju vědět, kde je ten skarab?
Kde je ten skarab?
-Kde je ten skarab? -Ne.
-Kde je ten skarab? -Mám ho já.
Vůbec nechápeš hodnotu toho, co držíš.
Odevzdej ho a já jej uschovám.
Tohle se nesmí stát, Marcu. Zakroč!
Vyvolej oblek.
Pardon, co?
Vyvolej oblek.
-Jaký oblek? -Tvůj oblek. Vyvolej ho.
-Oblek? -A chraň tohle.
-No dobře. -Jdeme. Pojď.
Zpátky. Nechte ji!
Stevene!
-Jdeme. -To bylo boží.
Dělej! Zavři dveře!
Bože můj.
Umřu v trucovně černokněžníka.
Ne. Poslouchej. Poslouchej mě.
Jmenuješ se Marc. Máš oblek.
-Viděla jsem tě v něm. Umíš ho vyvolat. -Ne.
-Kde sakra jsi? Musíš bojovat. -Pusť mě dál.
-Ne. Nechci. Dost. Nechte mě. -Dej mi tělo, už není čas.
-Prosím, dost. -Poslouchej mě. Jmenuješ se Marc.
Vyvolej ho!
Předej mi tělo.
Předej mi tělo, Stevene.
Kde krucinál jsi? Bojuj! Musíš bojovat!
Prosím. Nechte mě být. Nechte mě oba na pokoji!
Hej!
Ty to zvládneš. To ti slibuju.
Stevene...
Nejde to.
Odpusťte. Nemůžu.
Neboj se. Ano?
Najdem jinou cestu.
Poběž. Za mnou, jdem.
Šakal. Šakal!
Jakej šakal?
Šakal. Šakal...
Vyvolej oblek!
Oblek!
To mohlo dopadnout hůř.
Stevene, co to máme sakra na sobě?
Nevím. Říkala, že potřebuju oblek.
Jo, ceremoniální zbroj z Chonsuova chrámu, ne kvádro plukovníka Sanderse.
Vůbec nevím, jak to funguje.
Celkem mi to sekne.
-No jo. Kde je ten skarab? -Skarab...
Co je tohle? Na co jsou ty tyčky?
To je náhodou super.
To se mi líbí.
Vypadáš jinak.
-Nepřibližujte se! -Počkat...
Předej mi tělo, Stevene. Tohle nezvládneš.
Asi zvládnu. Koukej od ní jít.
Jo. Já tě vidím, ty hnusný kojote.
Sem jsi neměl chodit. Teď jsi v mém rajónu.
Jo. Jen pojď. Tak pojď.
Sem se dívej.
Jak motýl si letí, jak včela ví své, já jsem Steven s V.
Bože můj! Jde po mně! Tak pojď!
Co?
Já to dokázal. Dostal jsi sekec!
Laylo! Viděla jste to?
Myslíte, že dostal infarkt?
Ne, podívejte. Je to opilej švihák.
To byla pořádná pecka.
Rozhlídni se.
Někdo přijde k úrazu, když mi nedovolíš ti pomoct.
Dobrá, jak chceš. Přeber vládu. Pro teď.
Dostaň ho odsud pryč!
Tak pojď.
To je ono. Ještě kousek.
A mám tě!
Ne. Kde ho mám?
Sakra!
Je mi líto, ale tohle patří mně.
Mohu ti nabídnout jídlo, šaty,
ale tohle ti nabídnout nemohu. Děkuji.
Kéž bys žil, abys viděl, jaký svět stvoříme.
Tak takové to je?
Být tady uvnitř?
Jo.
-Je to příšerné. -Ale jdi. Zvykneš si.
-Nedá se tu téměř hýbat. -Zhluboka dýchej.
Zlepší se to.
Jak dlouho takhle přežíváš?
Ani nevím. Už dlouho.
-Nechci tu být. -Dlouho.
Já to nechci. Vrátíš mi mé tělo?
-Teď to udělat nemůžu, Stevene. -Prosím.
Beru si ho zpět.
Promiň. Vždycky se nám dařilo mezi sebou udržovat bariéru. Ale něco se změnilo.
A teď je ten, kdo ovládá tělo, ještě mocnější.
Zrcadla pomáhají, ale většinou
to chce fakt silnou vůli být jenom pozorovatel.
Tohle nemůžeš. Držet mě tu jak v pasti. Na to nemáš právo.
Na doživotí?
Nemůžu ani na rande. Uživím sotva akvarijní rybku.
Vykopli mě z práce. Kvůli tobě. Jen kvůli tobě.
Užíral jsi mi kousky života jako parazit.
Až skončím, až splatím svůj dluh,
slibuju, že mě už nikdy neuvidíš. Ani o mně neuslyšíš.
To ti přísahám. Nebýt Chonsua, nebyli bychom naživu.
Splácím mu svými službami.
-Jaké to jsou služby? -Takové, po kterých jsem zbrocený krví.
Ale ta krev končí na mých rukou.
Ničíš lidem životy. Na co sáhneš, to zničíš.
Ubližuješ lidem. Opustil jsi svou ženu. Nechal jsi ji ve štychu.
Nenechal. Já ji ochraňuju. Vůbec nevíš, co to plácáš.
-Ale nechal. Já to viděl. -Chonsu má na ni zálusk.
Vybral si ji jako mou náhradu a to já nikdy nedovolím.
Jsi lhář. Nevěřím ničemu, co říkáš.
-Ubližuješ lidem. -Nedovolím, aby po ní šel.
-Zmlkni! -Nedovolím ti ublížit nikomu dalšímu.
Nedám ti ani chvilku pokoje. To přísahám.
Mlč už!
Drž hubu!
Slíbil jsi mi, že se nebude vměšovat.
Vím. Já si ho srovnám.
-Ukázalo se, že nesrovnáš. -Ale jo.
Nevděčný Marcu. Měníš podmínky naší úmluvy.
Byl jsi pouhá mrtvola, když jsem tě našel.
Pokládáš tohle tělo za své?
-Náleží mně! -Toho skaraba najdem.
Pozdě. Harrow už ho má.
Tak si poradíme jinak.
Najdem Amemaitinu hrobku první.
Dobře víš, že tě budu chránit, jak jen budu umět.
-Tebe se chránit vyplatí. -Udělám tedy, co bude třeba.
A pak mě necháš jít.
Já vím, že se ti líbí mi sloužit.
-Potřebujem jeden druhého. -Máme dohodu.
Připomínám ti, že má další kandidátka na avatára by se ti nemusela líbit.
Je ti příliš milá a blízká.
Kam to jdeme?
Kam bys řekl?
PODLE KOMIKSŮ MARVEL